Nimeni on Henri Mohen.
25 vuotta sitten kirjoitin bestsellerin.
Romaanini rikkoi myyntiennätykset ja voitti lähes kaikki palkinnot.
Sen jälkeen olen kirjoittanut vain roskaa.
Kolme kriitikoiden lyttäämää romaania-
- ja pari elokuvakäsikirjoitusta, jotka kiistän kirjoittaneeni.
Sinä päivänä oli oikea koiranilma.
Pariisissa agenttini suostutteli minua kirjoittamaan käsikirjoituksen-
- elokuvaan, jonka kuvittelin nähneeni jo tuhat kertaa.
Kiitin häntä kiinnostuksesta-
- enkä käskenyt häntä hiiteen, jotta pääsisin nopeasti kotiin.
Talomme sijaitsi kahden hehtaarin tontilla-
- parin sadan metrin päässä merestä ja Larrun-vuoresta.
Vuoren pystyi näkemään, kun sää oli kirkas.
Eikö olekin kaunista?
Minä olisin halunnut päästä siitä kaikesta eroon.
Olisin halunnut hypätä koneeseen ja lentää Roomaan.
Ah, Villa Medici! Vietin siellä parhaat vuoteni.
Kirjoitin kuuluisimman romaanini siellä luovuuden kehdossa.
Rooma.
Kaukana vaimostani Cécilestä ja lapsista, joita ei vielä ollut.
Nyt riittää. Sinun pitää syödä.
Nyt riitti!
Kuvittelen joka päivä itselleni uuden elämän Piazza Navonalla.
Cécilessä oli silti hyvät puolensa.
Hän oli ollut kanssani 25 vuotta ja näytti yhä kauniilta.
Kauneuden salaisuus olivat valkoviini ja masennuslääkkeet.
Sain häneltä neljä lasta: yhden tyttären ja kolme poikaa-
- jotka olisin ilomielin vaihtanut uuteen Porscheen.
Olin varma yhdestä asiasta:
masennukseni, selkäkipuni, haluni puute-
- ja valkoisen paperin kammoni olivat heidän syytään.
Kaikki se johtui lapsistani ja heidän taianomaisesta kyvystään-
-estää minua saavuttamasta onneani.
He tekivät sen säälittä ja joka tilanteessa.
Ajoin rantatietä vailla kiirettä.
Olin asunut seudulla 20 vuotta, mutta eksyin yhä-
-kun satoi vettä tai oli sumuista.
Hitto vie!
Kuten yleensä, alistuin vanhaan rutiiniini-
- ja yritin epätoivoisesti päästä kotiin.
Samperi!
Turpa tukkoon!
Kuusi kuukautta aiemmin dobermanni oli tappanut Marcellon-
-rakkaan bullterrierini.
Se myös kävi päälleni aina, kun uskalsin tulla kotiin.
Uneksin yhä Italiasta sinä myrskyisenä iltana.
En voinut vielä aavistaa sitä, mutta kaikki tulisi pian muuttumaan.
ROOMASTA LÄNTEEN
MINUN TYPERÄ KOIRANI
- Puutarhassa on jotain. - Mitä?
- Ulos. - Mitä sinä teet sillä?
Käskin sinut ulos!
- Miksi et kutsunut palokuntaa? - Olisin kuollut ennen sen tuloa.
Oletko taas juonut liikaa?
Minä en juo! Minä ryyppään.
- Näetkö? - Älä osoita sillä minua!
- Se on koira. - Mitä se tekee siellä?
Mistä minä sen tietäisin?
Alahan mennä!
- Koiraparka. - Et kai aio päästää sitä sisälle?
En päästä mitään sisään.
- Sillä ei ole kaulapantaa. - En halua sitä tänne!
Annetaan sen olla, niin se lähtee, kun se haluaa.
Se tekee kuolemaa. Se ei saa kuolla puutarhaani.
- Mitä voisin tehdä? - Soita eläinsuojeluyhdistykselle.
Se on suljettu aamuun asti.
- Entä sitten? - Cécile.
Se on vain koira.
Annetaan sen olla. Huomenaamuna se on poissa.
En jaksa enää.
Olet ollut masentunut siitä asti, kun koirasi kuoli.
Laahustat kuin zombi ja olet kaikille ikävä.
Ovatko lapset kotona?
Raph on täällä.
Miksi et pyydä häntä tekemään jotain?
- Älä ole hölmö. Hän on lapsi. - Lapsi?
Hän on 25-vuotias.
Hän on tarpeeksi vanha tatuointeihin ja ruohoon-
- joten hän voi kyllä viedä rakin pois.
- Kuka siellä? - Minä.
- Minä? - Et sinä vaan minä. Isäsi. Henri.
Se, jolta sait elämäsi ja puolet DNA: stasi. Muistatko minut?
Avaa ovi, hitto vie!
Sammuta musiikki!
- Miten menee? - Kävitkö kasinossa?
- En. - Olet minulle 200 euroa velkaa.
Jos olisit maksanut sen, olisin välttynyt Pariisin-reissulta-
-joka oli viedä minulta järkeni.
- Kyllä, isä. - Mikä sotku. Mitä olet tehnyt tänään?
- Chillaillut. - Mitä? En tajua, mitä puhut.
- Olin Marie-Lisen seurassa. - Stripparinko?
Ei hän ole strippari vaan tanssija.
Entä hän? Onko hänkin tanssija?
Ajattelisit äitiäsi ja siskoasi.
Äiti pitää tuosta. Hän tutkii hakuhistoriani, kun hän siivoaa.
Sinä et kuule, mitä siskoni huoneesta kuuluu.
Tuo riittää. Puutarhassa on koira. Vie se pois.
Mitä?
Sanoin, että puutarhassa on koira. Vie se pois.
Tarvitsetko minua, jotta pääset eroon koirasta?
Asut minun luonani, ja minä maksan ruohosi ja kumisi.
Pyydän sinulta poikkeuksellisesti palvelusta.
- Olen liian pilvessä. - Oletko taas pilvessä?
- Cécile... - Se auttaa selkääni.
- Ei sinulla ole selkäkipuja. - Koska poltan.
Raph, vie koira hiiteen.
Sinä olet pelkuri.
Tee se itse. Sinä olet vastuussa minusta.
En ole sinun isäsi. Sinä olet minun isäni.
Sinä olet pilvessä.
Se imeskelee itseään! Olisinpa minäkin koira!
- Henri! - Cécile.
- Sinä ja pirun koirasi. - Minä en ole tehnyt mitään!
Ei hätää. Ajan sen ulos.
Se haisee. Pidän siitä.
Tulehan, kuoma.
Tule mukaani. Tule jo! Mennään!
Saakeli! En todellakaan koske siihen!
Hyvä on.
- Mihin menet? - Hän ei jaksa koiriasi.
Ei se ole minun koirani!
Miksi kukaan ei kuuntele minua tässä asiassa?
Jätetään ovi auki, niin se lähtee itse!
Se seuraa minua. Kun se on ulkona, sulkekaa ovi.
Tulehan tänne.
Tule nyt.
Tule.
Katso, mitä laitoin sinua varten. Tule!
Katso! Eikö näytäkin hyvältä?
Se on oikein hyvää.
Tulehan nyt! Tule!
Tuletko sinä?
Tulehan nyt, hauveli. Tämä on oikein hyvää.
Saakeli vie!
Hoitakaa te se.
Oliko tuossa päivällisemme?
Nyt tuli joku, joka hoitaa asian.
Hän lähettää sen Guantanamoon.
- Meillä on sudennälkä. - Hei.
Saatte tilata pitsaa.
- Onko meillä ongelma? - On. Koiraongelma.
Hankitko sinä uuden koiran?
- Te olette rasittavia. - Hugues, voitko viedä sen ulos?
Voin. Kyllä.
Tuo minulle pyyhe tai takki. Minä vien sen ulos. Ei hätää.
- Oletko varma, kulta? - Ei syytä huoleen, kulta.
Tein tätä Syyriassakin.
- Tässä. Kelpaako tämä? - Mainiosti.
Se on minun sadetakkini!
Anna hänen tehdä se.
Tulehan nyt, hauva.
Tulehan nyt. Meillä on puhuttavaa.
Tule nyt.
Minun pikku hauvani. Tulehan nyt.
Juuri noin.
Tee jotain, isä!
Mitä se oikein puuhaa?
- Helvetti soikoon! - Isä!
Auttakaa minua! Tehkää jotain!
- Oletko kunnossa, Hugues? - Se nylkytti sinua!
Turpa kiinni, Raph.
Herra Mohen.
Minun pitää valitettavasti sanoa-
-että koiranne on hintti.
Hugues, minun pitää valitettavasti kertoa jotain.
Ymmärrän, että se oli vähän...
Tuo ei kuitenkaan ole minun koirani.
Sinulle kävi huonosti. Se olisi voinut olla Cécile.
Niin. Se ei olisi ollut suuri muutos.
Antakaa kiväärinne.
Ammun siltä aivot pihalle.
Enpä usko.
- Äiti? - Meillä on hinttikoira, Gaspard!
- Se yritti naida Huguesiä. - Turpa kiinni, Raph!
- Se on rakkautta. - Missä äiti on?
- Turpa kiinni. - Makuuhuoneessa.
Mitä hittoa sinä kirjoitit esseeseeni?
Mikä sinulle nyt tuli?
Sinä petit minut! Miten saatoit kirjoittaa sellaista roskaa?
Halusin, että opettajasi uskoisi, että kirjoitit sen.
- Siksikö kirjoitit kuin idiootti? - Muuten hän epäilisi minua.
Ei hätää! Sain viisi pistettä. Hän luuli sitä vammaisen tekstiksi.
Se ei ehkä ollut parhaani.
Minulla on idea, Gaspard.
Miksi et kirjoita itse esseitäsi?
Anna olla. Hän tuntee aiheen. Siihen menee vain hetki.
Ei se ollut niin huono. Mitä minulta oikein odotetaan?
Sinulta ei odoteta mitään vaan Gaspardilta.
Ole kiltti äläkä puutu tähän.
Mazard lupasi minulle toisen tilaisuuden.
Näe tällä kertaa enemmän vaivaa.
Eikö sinulla ole muuta tekemistä kuin hänen läksynsä?
Minä pidän tästä.
Koen olevani hyödyllinen.
Eikö sinulla ole kirja rustattavana?
- Kaikella on rajansa, Gaspard. - Kylläpä pelottaa.
- Sinun on syytä pelätä. - Aiotko antaa minulle selkään?
En maksa enää opintojasi, surffilautojasi-
- märkäpukujasi ja aurinkovoidettasi! Kirjoitanko listan?
Miksi emme saa tappaa koiraa?
Sinä syöt nautaa ja kanaa! Miksi emme saa tappaa koiraa?
Oletko kuullut elämän kunnioittamisesta?
- Tuo koira on hintti! - Homofobinen sotilas.
- Minä lasken aseeni, Pauline. - Aseesi?
Mitä sinä tiedät aseista?
Hän suojelee maatamme, kun sinä puhut kasveille.
- Se nylkytti Huguesiä kunnolla. - Sinä olet hirveä!
Tule. Me lähdemme.
- Minne menette? - Syömään kiinalaista.
- Öitä, äiti. - Lähdettekö te?
- Kyllä. - Minäkin menen.
- Minne? - McDonaldsille.
Minä tulen mukaan.
Etkö mene hutsusi luo?
- Itse olet. - Turpa kiinni.
- Stripparinko? - Älä puutu tähän, äiti.
Menen ylös. Minulla on läksyjä.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Äiti.
- Sinullakin on läksyjä. - Tiedän, Gaspard.
- Raph! - Minä tulen!
Tuonko teille jotain?
Kyllä. Minä otan possunkylkeä...
Hän vie minulta hermot.
Ja paistettua riisiä.
Isä.
"Isä. Isä."
Nähdään.
- Onpa täällä hilpeää. - Sanoin, etten halua enää koiraa!
Sinä saat hoitaa sen. Hyvää yötä.
Sinähän olet upea.
Onnistuit siinä, missä minä en ole onnistunut.
Sinä tyhjensit koko talon.
Heräsitpä sinä myöhään.
Menin myöhään nukkumaan.
Yritin kirjoittaa vähän.
Onnistuitko? Iskikö inspiraatio ja teitkö ihmeitä?
Tietenkään en.
Jopas nyt.
He ovat kerrankin poissa kotoa.
Lähtivätkö he kaikki?
Noé nukkuu yhä. Miten teit sen?
Minkä?
Koira ei ole enää täällä.
Sanoin, ettei pidä hermostua. Se lähti kuten tuli.
Sinä saat kerätä astiat.
Minun pitää aloittaa Gaspardin essee.
Hei, isä.
Onko kaikki hyvin?
Nukuitko sen kanssa?
Eikö se yrittänyt tehdä sinulle mitään?
Se on kiltti ja todella typerä.
Pidän siitä. En siedä enää älykkäitä koiria.
Ehkä se voisi olla sen nimi.
Typerä.
- Noé nukkui jonkun kanssa. - Mitä?
Mitä?
Ei kai, Henri.
En tee sitä nyt. Minä kirjoitan esseetä.
Ota se mukaasi rannalle ja jätä se sinne.
Se löytää kyllä toisen talon ryöstettäväksi.
Kello ei ole vielä edes 12.
Älä intä, Noé. Emme voi pitää sitä.
Tunnet äitisi. Sain häneltä tiukan käskyn.
Päästämme sen rannalla irti, ja se menee minne haluaa.
Mitä sinulle kuuluu?
Eipä ihmeempää.
- Meneekö koulussa hyvin? - Menee.
Eikö sinulla ole tunteja?
Ei.
Onpa mukavaa jutella kanssasi.
Tuntuu siltä, että luon suhdetta poikaani.
- Mitä minun pitäisi kertoa? - Kenelle kirjoitat?
- Lähetänkö sinulle viestin? - Anna olla.
Laita puhelin pois. En jaksa katsella sitä.
Tiedäthän, että odotan sinulta paljon.
Sinun pitää hyvittää kaikki perheen epäonnistumiset.
- Et sano sitä, mitä ajattelet. - Luuletko niin?
Pirun dobermanni.
Eikö se ikinä lopeta?
Kuuntelisit edes, mitä sanon.
Se on oikea taistelija. Riemuitset vielä, että se on täällä.
Olisitpa nähnyt, miten se antoi Rommelille kyytiä.
- En välitä Rommelista. - Se kosti Marcellon puolesta!
- Olet seonnut täysin. - Se oli upeaa.
Takaapäin ilman varoitusta. Upeaa!
Se kuolaa ja haisee pissalta!
Sinä haiset pissalta! Verhotkin haisevat!
Koko talo haisee kaikkien rakkien pissalta!
Roccon, Boscon ja Marcellon!
Minä pidän Typerän.
Anteeksi mitä?
Sen nimi on Typerä, ja se asuu täällä.
LUKU II: KIRJAILIJA
Puitko solmion?
Onko kustannustoimittajasi sievä?
Ota koirasi mukaan.
Pariisinko? Älä puhu hulluja.
Tunsin huulillani kuolleen kohdan-
- jota Cécile ei ollut suudellut ennen lähtöäni.
Suudelmat olivat kuuluneet elämäämme neljännesvuosisadan ajan.
Muistan ensimmäisen kerran, kun rituaali särkyi.
Silloin hän lähti opiskelijan matkaan yliopistolla-
- jossa hän oli jatkanut kirjallisuuden opintojaan.
Hän oli vihainen, että muutimme Pariisista kauas meren rannalle.
Tämä oli erakon tai kirjailijan unelma, jossa hän pitkästyi-
-mutta jossa minä saatoin kirjoittaa.
Ainakin luulin aluksi niin.
Sanoin, että kirjatulojeni ansiosta hänen ei tarvitsisi tehdä töitä.
Elämä olisi ihanaa, ja iltaisin me parantaisimme maailmaa.
Oikeasti halusin pitää hänet lähelläni.
Luulin, että hän tyytyisi luonnosteni korjaamiseen.
Kun hän tajusi petokseni-
- hän päätti karata ja jatkaa opintojaan.
Luulin, etten juuri kaipaisi häntä, mutta olin miltei kuolla.
Sain hänet takaisin, kun mäntti hylkäsi hänet nuoremman vuoksi.
Sen jälkeen suudelma oli kuin pitävä lupaus välillämme.
Tänään kuollut suuni kaipasi sitä kuin munkki rukousnauhaansa.
Ei voi olla totta! Se on vain koira!
Älytöntä! Olemme Pariisissa!
Tule, Typerä.
Kiitos, että tulitte. Otitteko koiranne mukaan?
Vaimoni ei halunnut jäädä kahden sen kanssa.
- Häiritseekö se teitä? - Onko se siisti?
- Riippuu näkökulmasta. - Mikä sen nimi on?
- Typerä. - Anteeksi?
- Sen nimi on Typerä. - Typerä.
Minullakin on koira.
- Fréderic! - Tullaan!
Anteeksi.
Laita ne työpöydälle.
Anna koiralle jotain juotavaa.
- Mikä sen nimi on? - Typerä.
- Typerä? - Kyllä, se on sen nimi.
Kiitos, Fréderic.
Tulehan, Typerä!
- Mene, Typerä. - Kiitos, Fréderic.
Hän oli luokkansa paras, ja nyt hän tuo meille vettä.
Se kertoo, miten kovaa kilpailu on.
Se on pelottavaa.
Mitä sinä oikein teet?
Eikö vieläkään ole luettavaa?
Tämä on jatkunut kuukausia.
- Tarvitsen aikaa. - Niin.
Minulla on valkoisen paperin kammo.
Miten voin inspiroitua, kun loiset imevät aivojani?
- He tyhjentävät tilini. - Onko tässä kyse rahasta?
- Mehän sovimme... - Kerronko teille...
mistä joudun ammentamaan inspiraationi?
Jännittävien arkiaskareiden listasta.
Hoidan lasteni ostokset.
Voidetta Gaspardille, sipsejä Raphaëlille.
Kondomeja Raphaëlille.
Shampoota Paulinelle ja tofua Noélle.
Eihän tuo ole vielä mitään, mutta odottakaa.
Vaimoni tarvitsee myös masennuslääkkeitä.
Jos inspiraatio iskee...
Jos universumi käskee minua varaamaan paperia ulottuvilleni-
- se tarkoittaa sitä, että vessapaperi on loppu.
Teillä ei ole helppoa.
Haluatteko, että kirjoitan?
Lähettäkää minut Roomaan.
Voisin juoda kahvia Piazza Navonalla-
-kauniin naisen seurassa.
Hänellä olisi vaaleat hiukset.
Hän söisi melonia ja nauraisi, kun hän sylkisi siemenet kyyhkyille.
- Kirjoittakaa tuosta. - Kyyhkyistä vai ostoksista?
Ikävästä.
Elämän pienistä iloista. Sellainen myy hyvin.
LUKU III: SUNNUNTAILOUNAS
Onko viiniä lisää?
Totta kai sitä on lisää.
Hugues, voitko hakea pullon? Tiedät, missä kellari on.
- Minä teen sen. - Kiitos, kulta.
Tuo samalla olut.
Etkö aio syödä mitään?
Se ei ole äitisi vika, Gaspard.
- Eikö se ollut äidin vika? - Taas se alkaa.
"Rouva Mohen, tämä oli urani paras vanhemman kirjoittama essee."
"Siksi annan teille 19/20 pistettä. Terveisin, Fabrice Mazart."
- Oletko ylpeä? - Sehän on upeaa.
- Se ei ole huono tulos. - Sinä olet upea.
Miksi kirjoitit niin hyvin?
- Sinä pyysit sitä. - En pääse kisoihin Australiaan.
Älä puhu surffaamisesta.
Pötyä puhutaan vain humalassa.
- Niin, hillitöntä. - "Hillitöntä".
Se ei tee hyvää eliittisurffarille.
Gaspard.
Olen aivan päissäni.
Katsokaa. Se ei häpeä yhtään.
- Sinä kiihotat sitä. - Anna olla, Raph.
Totta. Sehän nylkytti Huguesiä.
Etkö voisi pysyä hiljaa?
Rauhoitu, Pauline.
Katsokaa! Se näyttää olevan aivan kiihottunut.
Etkö voisi sitoa sitä?
Miksi? Sillä on samat oikeudet kuin teillä.
- Vertaatko lapsiasi koiraan? - En tietenkään, Pauline.
Se olisi väärin sitä kohtaan. Se on luotettavampi ja helpompi.
Ei voi olla totta! Häivy!
- Nauratko sinä? - Vie se pois pöydästä.
- Sille tulee paha mieli. - Se on koira.
- Se ymmärtää kaiken. - Noé, lopeta.
Vien sen lenkille. Minun pitää tehdä puhelu.
Tule, Typerä.
- Onko kaikki hyvin, kulta? - Missä pikkula on?
Minä vien sinut.
- Te olette säälittäviä. - Niinpä.
Hän pitää vain hutsuista.
Ei hän pidä hutsuista vaan pepuista.
Onko hän sinusta seksikäs?
Eksyiköhän hän? Ehkä he menivät vessaan naimaan.
Pikkulaan.
Tee jotain, Henri.
Mitä voin tehdä? Soittaa eläinsuojeluyhdistykselle?
Mikä sinua riivaa?
- Tee jotain! - Lopeta!
- Nyt riitti. Me lähdemme. - Minne?
En kestä enää tätä. Tule, kulta. Mennään rannalle.
- Nähdään. - Nähdään.
Ei hitto heidän kanssaan.
Hienoa.
- Harrastitteko seksiä? - Mitä?
Mitä oikein selität? Olet järjiltäsi.
Luuletko, että nain häntä? Mitä oikein luulet hänestä?
Miten voit sanoa tai edes ajatella sellaista?
Olen järkyttynyt. Olet äitini!
- Mihin muut lähtivät? - Rannalle.
Upeaa. Menemmekö mekin?
Jättäkää meille jälkiruokaa.
Raph.
Sinä olet sairas.
En jaksa enää laittaa kaikille ruokaa!
Eikö tyttäresi pitäisi auttaa minua?
Sen sijaan hän passaa sotapoikaansa.
"Onko kaikki hyvin, kulta?" "Haluatko jotain, kulta?"
Toisaalta: "Raph!"
Talossamme asuu kaksi koiraa.
Vihdoin hän esitteli unelmiensa huoran!
Lakkaa valittamasta!
- Lapsemme ovat upeita. - Älä viitsi.
Onko vain sinulla oikeus huijata heitä?
Älä unohda Gaspardia! Hän on oikea nero.
Hänellä on analyyttinen mieli ja halu selvitä omin voimin.
Hän pääsee vielä pitkälle.
Olen liikuttunut siitä, miten kiitollinen hän on.
Hän kiittää minua pienistäkin teoista.
Onko teillä hauskaa?
Gaspard!
Odota, Gaspard!
- Emme tienneet, että kuuntelit. - Muuttaako se mitään?
Me vain vitsailimme!
Älä suutu!
Vitsailitte?
Onko teistä hauskaa kutsua lapsianne idiooteiksi?
Emme sanoneet niin, Gaspard.
Gaspard!
- Odota! - Gaspard!
- Odota! Kuuntele minua!
Gaspard! Se on vain meidän välistämme leikkiä.
- Kaikki saavat siitä osansa. - Myös Noé?
- Vitsailetteko Noéstakin? - Emme vielä.
- Mitä sanoisit hänestä? - En tiedä.
Juuri niin! Hän on täydellinen.
- Gaspard. - Te piinaatte aina minua.
Pidätte minua tyhmänä.
Oletteko te muka neroja?
Sinä vedät Prozacia aamusta iltaan.
- Sinä kirjoitat vain roskaa. - Kirjoitin yhden hyvän romaanin!
25 vuotta sitten. En ollut vielä edes syntynyt.
Aivan, et ollutkaan. Kukaan teistä ei vielä ollut.
Mieti sitä, mistä se johtuu.
Oletko aivan järjiltäsi?
Isä!
Tule tänne, isä! Typerä kävi miehen kimppuun.
Hän haluaa jutella.
Gaspard!
- Onko tuo teidän koiranne? - On.
- Mikä on nimenne? - Mohen.
Louis Daval. Tunnette varmaan minut.
- Valitettavasti en. - Muutitteko hiljattain?
20 vuotta sitten.
Miten voin auttaa?
Koiranne yritti... tehdä minulle asioita.
Älkää pahastuko. Se tervehtii sillä tavalla.
Se hyppäsi minua päin ja nylkytti jalkaani!
- Niinkö tervehditään? - Olen pahoillani.
Hullu koira täytyy pitää talutushihnassa!
Jos se olisi ihminen, sen käytös olisi täysin sopimatonta.
Se on kuitenkin vain koira. Se ei tiedä, mitä se tekee.
- Se seuraa vaistoaan. - Arvatkaa, mitä minun vaistoni sanoo.
Minun pitäisi kutsua poliisit.
- Minkä takia? - Seksuaalisen ahdistelun.
Onko teillä todisteita?
Vuodatteko? Onko jälkiä puremasta tai yhdynnästä?
- Ette voi todistaa väitettäne. - Ette voi välttää vastuuta.
Soittakaa sitten poliisit.
Heillä on kyllä aikaa kuunnella koirien masturbaation uhreja.
Olette varmasti listan kärjessä.
Olettepa ylpeä koirastanne.
Rehellisesti sanottuna olen hieman pettynyt siihen.
Yleensä sillä on parempi maku.
Nyt riitti. Painukaa kotiin! Sulkekaa koiranne häkkiin!
- En unohda nimeänne, herra Mohen! - Minä unohdin jo teidän nimenne!
Tule, Typerä.
Olemme sitä mieltä, että koira pitää viedä pois. Se on vaarallinen.
- Oletteko te kaikki sitä mieltä? - Kyllä.
Äänestittekö nostamalla kättä?
Tiedätkö, mikä on demokratialla ja diktatuurilla?
Demokratiassa äänestetään ennen kuin totellaan käskyä.
Diktatuurissa ei tuhlata aikaa äänestyksiin.
- Etkö välitä mielipiteistämme? - En.
Minä pidän koiran.
On toinenkin ratkaisu.
- Mikä se on? - Leikkauta se.
Ennemmin hautaisin sen.
- Miksi koira on sinulle niin tärkeä? - Voin kertoa sen.
- Kerro. - Koska minä olen väsynyt.
Olen väsynyt epäonnistumisiin.
Olen 55-vuotias. Parhaat vuoteni ovat menneet.
Tiedätkö, miltä tuntuu, kun tulevaisuus näyttää tyhjältä?
En näe voittoja. Koira on voitto.
Kaikki autot, joilla en saa ajaa, ja naiset, joita en voi suudella.
Kukaan muu ei halua sitä kuin minä.
Minä häviän aina, kun taistelen. Se taistelee ja voittaa.
Se antaa korttelin piskeille turpiin ja vielä nylkyttää niitä!
Siksi pidän siitä ja pidän sen!
Tajuatko, että puhut tyttärellesi?
Olen kyllästynyt jaaritteluihisi!
- Jos et ole iloinen, ovi on auki. - Minä häivyn.
Hän palaa viikon sisällä.
Pauline, ole kiltti. Tiedät, millainen hän on.
- Hän vain puhuu. - En kestä enää tätä.
Olet sietänyt tätä 25 vuoden ajan.
Valitsit osasi. Minä olen 24-vuotias enkä siedä tätä.
En halunnut syntyä enkä etenkään hänen lapsekseen.
En voi elää hänen kanssaan.
Mikään teko tai sana ei ikinä kelpaa.
Hän sai minut jopa epäilemään, miten nimeni tavutetaan. Tajuatko?
Hänen kanssaan on aina surkea olo.
"Suuri kirjailija". Suuri paskan kirjoittaja.
En jaksa enää. Olen väsynyt tähän.
En kestä enää tätä, äiti.
Hän tuntuu aina arvostelevan minua!
Hän nauttii siitä, että muut nauravat hänen kommenteilleen.
En jaksa enää jatkuvaa nöyryytystä.
Minä rakastan sinua.
Hänkin rakastaa sinua.
Me lähdemme nyt, isä.
Oikein hyvä, kulta.
Onnea matkaan.
Asumme Marien ja Christophen luona-
-kunnes löydämme oman asunnon.
Mahtavaa.
Pitäkää hauskaa.
Anna Marielle ja Christophelle puolestani suuri hali.
Näkemiin.
- Soita, kun olette perillä. - Totta kai. Kiitos.
Rouva Mohen.
Kiitos kaikesta, mitä olette tehnyt.
Ajakaa varovasti.
Ei hitto, ei voi olla totta. Häivy!
Se ei ikinä luovuta.
Ole hyvä.
Pidä huolta tyttärestäni.
Ei huolta, herra Mohen.
Kiitos kaikesta, mitä olette tehnyt.
Tule joskus katsomaan Typerää.
Se ilahtuisi siitä. Se jää kaipaamaan sinua.
Anna kun kerron sinulle jotain isyydestä, Typerä.
Siihen liittyy tietynlaista outoa julmuutta.
Lapset kasvavat, kun itse kutistuu.
Puhutko nyt koirallesi?
Ainakin se kuuntelee minua.
Hän unohti ottaa isänsä kuvan mukaan.
Oletko nyt tyytyväinen?
Taidan tehdä tästä toimistoni.
Täällä on enemmän tilaa.
Täällä on myös valoisampaa.
Jätän sinut miettimään kyynisesti. Harmin paikka.
Neljä miinus yksi on kolme.
LUKU IV: SINUSTA TULEE MIES, POIKANI
Tämän avulla kestät elämää tässä talossa.
Onko Paulinesta kuulunut mitään?
Cécile syytti minua Paulinen lähdöstä ja siitä, mitä sanoin enkä sanonut.
Kaikesta.
Jo se, että asuimme ja elimme saman katon alla-
-vaikutti ärsyttävän häntä.
Hän ei kiljunut, että olin mennyt liian pitkälle-
-vaan hän käytti pahinta asettaan.
Kaikista kamalinta ja järisyttävintä: hiljaisuutta.
Hiljaisuus sulki minut kaiken ulkopuolelle.
Se ei ollut passiivis-aggressiivista kuten olisi voinut odottaa.
Sellainen ei olisi riittänyt rangaistukseksi.
Ansaitsin jotain vielä pahempaa.
Kaikkein pahin rangaistus oli ystävällinen hiljaisuus.
Sellainen, joka vie järjen.
Kohtelias hiljaisuus.
Saatoin kysyä häneltä mitä vain.
Hän vastasi neutraalilla hymyllä, jossa ei ollut vihaa tai kiihkoa.
Se ei moittinut, tuntunut miltään tai merkinnyt mitään.
Laskin neutraaleja hymyjä kuin teuraalle vietäviä lampaita.
Olin itse vähällä luhistua kasaan-
- kunnes eräänä päivänä tapahtui välikohtaus.
Se vapautti minut hiljaisesta vankilastani.
- Ei ole mitään hätää, äiti. - Vitsailetko sinä?
Kuka teki tuon, Raphaël?
- Oliko Marie-Lise paikalla? - Onko sillä väliä?
Lopeta, tuo kirvelee. Minun pitää mennä.
Et mene minnekään, Raph! Kerro, mitä oikein tapahtui.
- Oletko soittanut poliisille? - Minä en vasikoi!
Miksi hitossa hän leikkii kovanaamaa? "Minä en vasikoi."
- Mitä sinä teet? - Soitan poliisille.
Mitä me sitten teemme?
- Etkö aio tehdä mitään? - Mitä minun pitäisi tehdä?
Hän ei voi jäädä tytön kanssa yhteen!
Poikasi pitää pyllyistä eikä luovu Marie-Lisen pyllystä.
Kiihotutko siitä hutsusta?
Älä viitsi, Cécile.
Et ole puhunut minulle päiväkausiin.
Sitten puhut kiihottumisesta. Älä ole hävytön.
Minäkö hävytön? Poikasi palaa verta vuotaen ja sinä puhut pepuista!
Sinun välinpitämättömyytesi on hävytöntä!
Mitä sinä oikein teet?
Mihin aiot mennä tuossa tilassa?
- Kerro, mitä tapahtui. - Ei ole juuri kerrottavaa.
- Kuka teki sen? - Hällä väliä. Minä lähden.
Sinä et mene minnekään, Raph.
Joku löi poikaani, ja haluan tietää, kuka!
Etkö aio lopettaa tuota?
Oliko heitä useampia?
Teitkö jotain typerää, joka kostautui?
- Et kuitenkaan uskoisi. - Kerro.
Se oli Marie-Lise.
Tekikö Marie-Lise tuon?
Annoitko hänen tehdä niin?
Mitä olisin voinut tehdä? Tiedät, millainen minä olen.
Sinä halusit, että olisin paha poika koulussa.
Taistelija kuten bullterrierisi, mutta en osaa taistella. Vihaan sitä.
Elämässä pitää taistella.
- Et saa antaa jonkun naisen lyödä. - Hän on minun naiseni.
Hän on myös tulevan lapseni äiti.
Anteeksi mitä?
Hän on raskaana. Kuudennella raskausviikolla.
Silloin voi vielä tehdä abortin.
Ei.
- Miten niin ei? - En halua sitä.
En halua, että hän tekee abortin. Siksi me riitelimme.
Hän ei halua pitää lasta.
Sinun pitäisi kuunnella häntä.
Hän ei ole tyhmä.
Oli mukavaa, että sanoit niin.
Tiedätkö, mitä sinä teet, Raphaël?
- Teet valtavan virheen. - Kenties. Se on minun päätökseni.
Tulet katumaan sitä.
- Kadutko sinä? - Mitä?
Että hankit lapsia.
Hitto vie, miten kadunkin.
Taisin tehdä sen sinulle helpoksi.
On myöhä, ja kumpikin meistä on väsynyt.
Mene nukkumaan, niin puhutaan tästä aamulla.
Minähän sanoin, että palaan hänen luoksensa.
Oletko varma, että lapsi on sinun?
Milloin aiot kertoa äidillesi?
Olette olleet yhdessä 30 vuotta. Tiedät, miten hän reagoi.
Minä soitan hänelle.
Häpeätkö minua?
En tavallista enempää.
En ole ikinä hävennyt sinua, Raphaël.
Rakastan sinua, isä.
Minäkin rakastan sinua.
Tässä. Ota se. Se saa sinut rentoutumaan.
- Uskon sen varmasti. - Ota se.
Oli ilo varttua tässä talossa.
Vaikka olimme kuin lauma apinoita, rakastin jokaista hetkeä.
Kiitos kaikesta, isä.
"Kiitos kaikesta."
Kiitos, että sain tehdä hänet, vaikka hän ei pyytänyt sitä.
Kiitos, että sain pakottaa hänet väkivaltaiseen maailmaan-
-joka on täynnä vihaa ja kyynisyyttä.
Kiitos, että sain viedä hänet kouluun oppimaan julmuutta.
Kiitos, että sain valaa häneen turhaa uskoa tulevasta-
-joka ehkä tappaa hänet.
Kiitos, että sain antaa sinulle hirveän isän ja surkean kirjailijan.
Kiitos kaikesta.
Neljä miinus kaksi on kaksi.
Haluatko?
- Oletko alkanut polttaa pilveä? - Etkö polttaisi kanssani?
En halua olla yksin pilvessä.
Jaettu ilo on kaksinkertainen ilo.
Polta poikasi tai koirasi kanssa.
Älähän viitsi.
Milloin viimeksi me kaksi nauroimme yhdessä?
En osaa edes vastata tuohon.
Etkö halua kulkea käsi kädessä onnen maahan-
- jossa voimme unohtaa hetkeksi murheemme?
Se on terapeuttista.
Se rentouttaa kehon, tyhjentää mielen ja puhdistaa sielun.
Jotain sellaista. Namaste.
Kokeile nyt.
En tunne mitään.
Odota hetki. Vastahan sinä maistoit sitä.
Ei edelleenkään mitään.
Olin unohtanut, miten ihanaa tämä on.
Älä lopeta.
Muistatko, kun olimme täysin humalassa-
- ja puhuimme muista pahaa tuntikausien ajan kahvilassa?
Se oli erilaista aikaa.
Aikaa, jolloin hait minut asemalta.
Rakastavaiset eivät enää odota asemalla, koska on Uber.
Uber!
- Tämä on maailmanloppu. - Kyllä, maailmanloppu.
Varpuset katoavat, ja pulut ottavat vallan. Maailmanloppu.
Muistatko vaaleat koirankakat? Niitä ei ole enää.
Reiät sukkahousuissa.
Nykyään niihin ei tule reikiä.
- Paras muistoni. - Mikä?
Se ilta, jolloin sain hallitukselta palkinnon kirjastani.
Sukkahousuissasi oli reikä.
Miten voit muistaa sen ja unohtaa äitisi syntymäpäivän?
En ole ikinä nähnyt ylläsi mitään niitä kauniimpaa.
Niinkö todella?
Rakastatko sinä minua?
Yhtä paljon kuin rakastajatartasi?
- Mitä rakastajatarta? - Roomaa.
En pärjää kaupungin muistolle.
Enkä minä pärjää julkealle opiskelijalle.
- Sinä nukahtelit, Henri. - Niin.
- Sellaista perhe-elämänä on. - Olisitko halunnut jäädä yksin?
Mikä unelma.
Nukkua milloin haluan.
Syödä milloin haluan ja mitä haluan.
Pienet pakastetut valmisateriani.
Olet kamala.
Makaisin kylmässä sängyssä, jota minun ei tarvitsisi jakaa.
Vanhenisin ja kuolisin yksin.
Se olisi ihanaa elämää.
Entä sinä?
En tiedä, millaista elämäni olisi ollut ilman lapsia.
- Hyvä on. Lapsia. - Kyllä.
Viikonloput Disneylandissa.
Huvipuistoja.
Vesipuistoja ja syntymäpäiviä.
Kamalia kakkuja ja taikureita sekä muiden lapsia.
Jouluja ja lelukauppoja.
Joka puolella olisi meluisia leluja. Hitto vie sitä paristojen määrää!
Entä kuka löytäisi loppiaiskakusta hahmon?
Pitäisi varoa, ettei kukaan suuttuisi.
"Kuka on kuningas? Isä on."
"Kuka on kuningatar? Äiti on."
Ja koulunäytelmät!
Lasten koe-esiintymiset.
Saisit säestää heitä näin.
Äitien-ja isänpäivälahjat.
- Olen säästänyt ne kaikki. - Sinä olet hullu.
Kaipaan sitä.
Etkö haluaisi vielä yhtä lasta?
Ole kiltti, Henri.
Haluatko sinä lapsen?
- Pullukan, joka haisee maidolta. - Älä piinaa minua.
- Haluatko oikeasti lapsen? - Haluan.
Tulet saamaan sellaisen.
Marie-Lise odottaa Raphaëlin lasta.
Mitä?
Marie-Lise odottaa Raphaëlin lasta.
- Kyllä. - Eikä.
Tarkoitatko, että se lutka...
Se hirveä hutsu...
Synnyttääkö hän pojan-
- minun pojalleni Raphaëlille? Meidän pojanpoikamme?
- Kyllä. - Ei voi olla.
Marie-Lise.
Kuvittele, miltä lapsi näyttää.
Ehkä hän syntyy stringit takapuoleen tatuoituna.
- Hän saa varmasti Nobel-palkinnon. - Kyllä, kemiasta.
Siitä, mitä hänen isänsä on polttanut.
Hyvä puoli on siinä, että lasta on helppo hoitaa.
Jos hänellä on tylsää, viemme hänet McDonaldsiin.
Hän voi laskea ranskalaisia.
Taisin polttaa liikaa.
Minulla on hirveä nälkä. Minulla on...
Sinusta tulee isoäiti.
"Cécile-mamma."
Lopeta. Tuo on kamalaa.
Miksi hän kutsuu sinua?
Mummoksi?
Cécile-mummiksi?
- Mummu... - Lopeta!
Olenko minä sinusta vanha?
Lopeta. Älä sano mitään tyhmää.
Älä ärsytä minua.
Olenko minä sinusta vanha?
- Tunnen olevani ruma. - Sinähän oletkin ruma.
Tiedätkö, miten onnekas olen? Rakastan sinua pintaa syvemmältä.
Senkin ryökäle.
Olemmeko kahden?
- Rakastan sinua, Cécile. - Olet pilvessä, Henri.
En. Olen rakastanut sinua 25 vuoden ajan.
Minäkin olen rakastanut sinua 25 vuoden ajan.
- Mitä nyt? - Gaspard.
Hänet erotettiin. Voitko käydä kaupassa?
- Mihin sinä menet? - Menen puhumaan Mazardille.
En halua loukata teitä.
En ota sitä henkilökohtaisesti.
- Hän ei ole tehnyt itse läksyjään. - Antakaa hänen jäädä.
Hän haluaa vain osallistua yliopiston kilpailuihin.
- Australia on hänen unelmansa. - Ei auta, vaikka miten anelette.
Tässä on kyse tiedekunnan säännöistä.
Olen todella pahoillani.
Olisin halunnut auttaa teitä.
- Saanko kysyä teiltä jotain? - Siitä vain.
Miksi teitte hänen tehtävänsä, vaikka tiesitte, ettei se kannata?
- Hän on minun poikani. - Esseenne Musset'stä oli mainio.
Edes parhaat oppilaani tuskin pystyisivät yhtä hyvään analyysiin.
- Imarteletteko minua? - En suinkaan.
En ansaitse kehuja. Tein hänestä lopputyötä.
En saanut sitä valmiiksi.
- Saanko kysyä, miksi? - Miksikö?
Minulla oli neljä miestä ja lapsi.
Tarkoitan siis neljä lasta ja mies, joka on kirjailija.
Emme kuitenkaan puhuneet siitä.
Tämä voi tuntua oudolta ja sopimattomalta-
- mutta järjestän kollegojeni kanssa joka viikko kirjallisuusluentoja.
Tarvitsemme kovasti tuuraajaa eräälle jäsenelle lukukaudeksi.
Ajattelin, että...
- Että? - Se voisi kiinnostaa teitä.
Teillä on kiehtova näkökulma romantikkojen identiteettikriisiin.
- Minä en päätä sitä. - Eikö?
- Kuka sen päättää? - Te.
Jos Gaspard saa uusia tehtävänsä.
Sinua ei ole juuri näkynyt viime aikoina.
Olen ollut usein ystävieni luona.
- Miten kirjasi etenee? - Kirjani?
Älä luovuta, isä.
En luovutakaan. Olen pian rahaton enkä voi muuta.
Mitä muuta minä voisin tehdä?
Gaspard asuu kotona koko loppuelämänsä.
Lopeta. Anna hänen olla.
- Voit myydä auton. - Autonko?
Miksi myisin autoni?
Se on viimeinen todiste hyvistä teoistani.
Haudatkaa se mukanani.
Eikö tuo ole se, jonka kimppuun Typerä kävi?
- Sido se hihnaan. - Typerä!
Tule tänne, Typerä!
Eikö petonne ole tänään tehnyt pahojaan?
Hän pitää vain teistä, herra Daval.
- Uskomatonta, että kirjoititte sen. - "Tyranni".
Juuri sen. Onko siitä jo 20 vuotta aikaa?
Entä sen jälkeen?
Isä, älä.
Isä.
Pidä hauskaa.
Mitä ihmettä?
- Mitä oikein ajattelit? - Kuulkaahan.
Se oli minun vikani.
Olen painostanut häntä liikaa rangaistuksilla ja kotitöillä.
Kun isä on jatkuvasti vihainen-
- ja äiti on alkoholisti ja syö masennuslääkkeitä...
Mitä? Eikö se muka ole totta?
Se on hätähuuto.
Älä suojele minua, isä. En ole masentunut enkä epävakaa.
Poliisi ei pidä järjestöistä, joihin kuulun.
Mihin järjestöistä?
Ympäristöjärjestöstä.
Se on ryhmä, jolla on hyvin väkivaltaisia aktivisteja
Mihin olet sekaantunut, Noé?
Hän on älykäs poika. Hän saa erinomaisia arvosanoja.
Olen säästänyt kaikki todistukset. Voin näyttää ne.
- Miksi hän rikkoisi lakia? - Olen kertonut sen.
Ihmisten pitää tajuta seuraukset.
Ainakin hän tunnustaa eikä syytä ikäänsä.
Hän tuhosi hehtaarikaupalla maissia eikä totellut poliisia.
Maissia?
Se on GMO:ta, joka myrkyttää maan sukupolvien ajaksi!
Tiedän, että tuomio voi vaikuttaa selvältä-
- etenkin, kun Noé jäi kiinni itse teossa.
Tuomarit ovat kuitenkin sopuisia, kun syytetty on nuori ja fiksu.
Oletteko valmiit? Mennään sisään.
Nouskaa tuomioistuimen edessä.
Onnea matkaan.
Istunto on alkanut.
Voitte istua alas.
LUKU V: RAUHA
Olen yksin talossa.
Vihdoin olen rauhassa, tai ainakin melkein.
Päivisin Cécile valmistautuu illan luentoihin.
Hän on eloisampi ja kantaa vähemmän kaunaa.
Pauline lähettää Pariisista uutisia lyhyinä tekstiviesteinä.
"Voitko lähettää 1 000 euroa", hymiö.
Hymiöt ärsyttävät minua.
Raphaël lähetti ultraäänikuvan.
Cécile murtui ja sanoi, että lapsi näyttää äidiltään.
Näen Gaspardia harvoin, ja hädin tuskin puhumme enää.
Hän surffaa aalloilla päivät pitkät ja vaikuttaa onnelliselta.
Noé kirjoittaa joka päivä ja soittaa viikonloppuisin.
Hän kuulostaa heikolta.
"Miten koirani voi? Onko se ollut kiltisti?"
Älä huolehdi koirastasi. Kuuntele minua, Noé.
En ole pettynyt sinuun.
Muut nuoret käyttävät huumeita, juovat olutta ja masturboivat.
Sinä puolustit jotain, mihin uskoit, ja olen sinusta ylpeä.
Sinun pitää pysyä vahvana ja suorittaa rangaistuksesi.
Kaikki järjestyy kyllä, Noé.
Tulevat kuukaudet eivät ole helppoja, mutta olet vahva ja selviät kyllä.
Tämä on kuoppa elämän tiellä.
Sairaala, vankila ja huorat ovat elämän yliopistoja.
Sinä suoritat tutkintoasi.
Sen jälkeen olet aikuinen.
Sinulla on elämä edessäsi.
Mekin odotamme sinua.
Näkemiin, Noé.
Mene, poikani. Kaikki järjestyy kyllä.
Neljä miinus kolme on yksi.
Nouse ylös, Typerä. Sinun pitää liikkua itse.
Tulehan nyt.
Luuletko, etten minä kaipaa häntä?
Ei saa silti vajota masennukseen.
Vien sinut rannalle. Tule!
Siellä on komeita uroksia. Spanieleita ja labradoreja.
Mennäänkö Pariisiin tapaamaan Huguesiä?
Siitähän sinä pitäisit.
Tai Rommelia.
- Onko opiskelu sujunut? - Älä viitsi, Henri.
Kysyin vain, oletko tehnyt läksysi.
Mitä sinä olet saanut aikaiseksi?
Vaikka tapaatkin ihmisiä-
- ja keräät kehuja kirjoituksillasi, älä saarnaa minulle.
- Minä olen kirjailija. - Oletko? Mitä kirjoitat?
Etkö pysty siihen? Lasten ja velkojen takia?
Juuri niin.
Voit syyttää ketä haluat, mutta heitit itse kaiken menemään.
Sinulla oli kaikkea, ja menetit sen.
Tiedätkö, miksi? Haluatko tietää?
Koska olet laiska, ylimielinen, itsekeskeinen-
-ja joka tavalla kusipää.
Joko lopetit?
En.
En jaksa enää. Olen tehnyt kaiken vuoksesi.
Olen aina suostunut tahtoosi.
Muutin taloon, joka oli niin suuri, etten uskaltanut nukkua siellä.
Yritin naurattaa sinua ja laitoin joka päivä erilaista ruokaa.
Yritin silti pysyä viehättävänä.
Kerro minulle, Henri.
Miten voin estää sinua rypemästä nostalgiassa ja katumuksessa?
Pahinta on se, että olet niin itsekeskeinen-
- ettet edes tajua, miten löit omat lapsesi laimin.
Ja minut.
Musset hyödyntää imperfektiä esittääkseen poliittisen kysymyksen:
miten käsitellä pettymystä?
Lorenzaccio tulkitsee aikakautensa nuorison kokemuksia.
Niitä ovat tyhjyyden tunne-
- ja tunne siitä, ettei politiikka tarjoa nuorille mitään.
Kiitos. Se oli loistavaa.
Pidin siitä, mitä sanoitte tyhjyyden tunteesta.
Onko kaikki hyvin, Cécile?
En tiedä, mistä aloittaisin.
Saanko tarjota lasillisen?
Juuri sitä tarvitsen.
Eikö teillä ole sormusta?
Ette ole naimisissa.
Yritän lopettaa masennuslääkkeet.
Voitteko selittää, miten avioliitto liittyy masennuslääkkeisiin?
Olen eronnut, ja unilääkkeet ovat heikkouteni.
- Oletteko onneton? - Koska olen eronnut?
Olen miettinyt sitä. En kuitenkaan usko niin.
Olen miettinyt samaa.
Millainen minusta olisi tullut, jos voisin palata 25 vuotta ajassa?
Millaisia matkoja olisin tehnyt?
Ehkä minulla olisi ollut kymmeniä rakastajia.
Ehkä olisin värjännyt hiukseni vaaleaksi.
Ehkä olisin kirjoittanut romaanin.
Nyt minä vain masensin teidät.
Onko tämä varmasti hyvä hetki lopettaa masennuslääkkeet?
Näytätte 20-vuotiaalta, kun nauratte.
Mitä?
Ei mitään.
Mitä minä sanoin?
Tuo oli surkein kuulemani iskulause.
- Otammeko toiset? - Mielihyvin.
Missä olet?
Olemme odottaneet koko illan.
En tiedä. Pubissa.
Mitä nyt? Oletko humalassa?
Kyllä, olen humalassa.
Tule siis kotiin.
Ei, Henri. Minä en aio tulla kotiin.
Anteeksi mitä?
En tule kotiin. Jään hetkeksi Fabricen luo.
Mazardin.
Lopeta tuo. Älä ole tyhmä. Tule kotiin.
Tämä on uskomatonta.
Sitä elää, syö, nukkuu ja harrastaa seksiä jonkun kanssa.
Asuu jonkun kanssa.
Jonkun, jota rakastaa, jonka kanssa puhuu ja jonka parasta toivoo.
Yhtäkkiä se kaikki on ohi.
Ja se tuntuu täysin normaalilta.
Cécile, kuuntele minua.
Älä huoli. Kaikki järjestyy kyllä.
Tiedän, että me riitelimme ja että olin mäntti kuten yleensä.
Anna minulle anteeksi.
En halua puhua.
Olen pahoillani.
LUKU VI:
"Kun perheeseen syntyy kirjailija, perhe menee rikki." -Czesław Miłosz
Jos voi istua hiljaa paikallaan, kun on saanut huonoja uutisia...
Jos rauhoittuu, kun onni kääntyy huonoksi...
Jos voi syödä kaiken lautaseltaan tyytyväisenä...
Jos voi juosta koko päivän ja nukkua ilman alkoholia tai pillereitä...
Jos pystyy olemaan tyytyväinen missä tahansa tilanteessa...
On luultavasti koira.
Istu, Typerä.
Niin? En tiennyt, että minulla oli tapaaminen.
Henri Mohen. Haluan puhua Gaspardista.
- Gaspardista? - Kyllä.
Hän lähtee tänä kesänä Australiaan.
En halua olla töykeä, mutta puhuin asiasta jo rouva Mohenin kanssa.
- Samalla kun naitte häntä? - Anteeksi?
Puhuitteko asiasta, kun naitte häntä?
Teillä on varmasti syynne ja sääntönne.
En välitä. Hän lähtee joukkueen mukaan.
Välillämme voi olla erimielisyyksiä...
En puhu meistä vaan pojastani.
- Sääntömme... - Onko Cécile kertonut koirastani?
Kyllä, jonkin verran.
Sillä on käsivarteni paksuinen kalu.
Se on 100-prosenttisesti hintti ja täysin kyltymätön.
Ainoa asia sen ja teidän välissänne olen minä.
Uhkailetteko minua koiralla?
En. Uhkailisin sanomalla-
- että Gaspardin on syytä päästä mukaan.
Muuten paljastaisin johtokunnalle, että olette vietellyt äidin-
- joka kirjoitti poikansa esseet, ja aiotte naida häntä.
Varmistaisin, että se päätyisi yliopiston lehteen-
- jotta kaikki yliopistot saisivat tietää, että olette mulkero-
- jolla ei ole selkärankaa. Siten uhkailisin teitä.
Typerä! Istu, Typerä!
Sanokaa Cécilelle, ettette hennonut-
- tuottaa mielipahaa hänen rakkaalle pojalleen.
Rakkaudesta häneen te rikoitte hieman sääntöjä.
Tunnet hänet hyvin ja tiedän, että sitä hän odottaa teiltä.
Onko olut loppu?
- Kysyin, onko olut loppu. - En tiedä. Miksi huudat?
- Miten niin et tiedä? Joitko ne? - En laske niitä.
- Onko sinulla mitään päässä? - Älä hermostu, vaikka äiti lähti.
Ei hän lähtenyt. Minä tarvitsin aikaa itselleni.
Niinpä niin. Et edes hakenut häntä kotiin. Soita hänelle.
Olen soittanut tuhat kertaa.
Soita uudestaan! Aiotko jättää hänet siskonsa luo?
Miksi katsot minua noin? Mene ostamaan olutta.
Älä puhu minulle noin. Eikö sinun pidä kirjoittaa essee?
- Alatko sinäkin jauhaa siitä? - Sinun pitää ottaa vastuu teoistasi.
- Jos et halua kärsiä, älä huijaa. - Etkö vieläkään tajua?
Tajua mitä?
Yliopistoa.
- En selviä siitä. - Et näe yhtään vaivaa.
- Olet älykäs. - En niin kuin Noé.
- Mitä oikein sanot? - Sinä sen sanoit.
Älä vedä Noéa tähän mukaan.
Häntä pidetään vankilassa vaarallisena sosiopaattina.
Onko se älykästä?
Kuvailenko toisetkin?
Raphaël antaa itsensä kärsiä aivottoman stripparin käsissä.
Sisaresi ei pysty maksamaan edes sähkölaskuaan.
Raphaël saa lapsen rakastamansa naisen kanssa.
Pauline on onnellisempi kuin koskaan, ja Noésta tulee jotain suurta.
Entä minä?
Mitä minulla on?
Olen sinusta surkea, koska haluan surffata.
- En pidä sinua surkeana. - Kyllä pidät.
Niin sinä ajattelet.
En osaa tehdä muuta, isä.
Minua pelottaa.
Alfred de Musset?
Annammeko hänen päihittää meidät?
Hän oli masentunut ja sairas juoppo, joka vain itki naisten perään.
Tulen, niin tehdään läksyt yhdessä.
Kuka on tämän talon kirjailija?
Tulehan.
LUKU VII: KAIKKI TIET VIEVÄT ROOMAAN
- 17 pistettä 20:stä. - Siinäs näet.
- Eihän se ollut vaikeaa. - En ole ikinä ollut näin innostunut.
Teksti virtasi kynästäni.
Kiitos.
Älä suotta kiitä. Sinä sen teit.
- Työ palkitsee tekijänsä. - Niinpä.
Sinun on syytä tarkistaa passisi. Nouset pian lentokoneeseen.
Mazard on oikeastaan aika nasta.
Nasta?
Kyllä. Pidän hänestä.
Hyvä.
Eivätkö tuolla ole ystäväsi?
- Minun pitää mennä. - Mene siis.
Kiitos vielä kerran.
Nähdään.
Näkemiin.
No niin.
Neljä miinus neljä on nolla.
Typerä.
Typerä!
Minä täällä.
Pyysit, etten enää soittaisi sinulle-
- mutten tiedä, mitä teen kengällesi.
Se on yrittänyt olla yksin.
Sillä on kuitenkin vaikeaa. Se on tunteellinen kenkä.
Se toimii vain parina.
Voin heittää sen pois, mutta...
Et saa valittaa, jos astut harhaan. Ei ole minun vikani, jos horjut.
Voitko soittaa minulle-
-ja kertoa, mitä minun pitää tehdä?
Kenkäsi kanssa siis.
Typerä!
Minun oli aika yrittää kirjoittaa.
En voinut enää vältellä sitä.
Kirjoittaminen vaatii silti rakkautta ja rakkaus vaatii ymmärrystä.
En ymmärrä enää mitään.
Muuten olisin ehkä oppinut rakastamaan ihmiskuntaa-
- ja näkemykseni maailmasta olisi pehmentynyt.
Olisin nähnyt ympäröivän kauneuden, joka olisi ollut kuin sähköisku-
- joka virtaisi sormistani näppäimistöön.
Mitä sinä teet täällä?
Ei olisi pitänyt soittaa niin monta kertaa.
Se oli Marie-Lisen kenkä.
Hän ei näemmä käy kanssasi ostoksilla.
Hän on ollut kiltti Gaspardille.
Kuulin asiasta.
Minä kadotin Typerän.
Ei kai.
Sekin varmaan rakastui.
Muistatko, mitä Noé sanoi ennen kuin joutui vankilaan?
- "Pidä huolta äidistä ja Typerästä." - Kaikki menee hyvin.
Oletko alkanut juoda samppanjaa?
Juhlitko jotain?
Sitä, että olen yksin.
Tiesitkö, että Picard myy monien maiden ruokia?
Niiden nimi on "makumatka".
Couscous Royalia, thai-kanaa...
Yakitoria ja mochi-jäätelöä. Olen matkustellut paljon.
Sinä olet kaunis.
Olen käyttänyt aikaa...
Olen tutkiskellut itseäni paljon sen jälkeen, kun lähdit.
Haluan sanoa, että...
Se, mitä sain selville, ei ollut mukavaa.
Olin surkea aviomies ja huono isä.
Olen pilannut elämäni ja ymmärrän, miksi jätit minut.
Ymmärrän sen täysin.
Olet kärsinyt tarpeeksi ja ansaitset tavoitella onnea.
Jos se tapahtuu ilman minua, toivotan sinulle kaikkea hyvää.
Haluan silti, että tiedät jotain.
Olen ylpeä yhteisestä ajastamme ja kaikista lapsistamme.
Kaikista heistä.
He ovat kauniita ja monimutkaisia.
He ovat täynnä intohimoa ja periaatteita.
He eivät perineet sitä minulta.
He perivät sen sinulta.
Vaikka emme vanhenisi yhdessä, kuten luulin ylimieliseen tapaani-
- haluan sanoa, että rakastan sinua, Cécile.
Kiitän kaikista niistä vuosista, jotka olit minun ja lasten kanssa.
- Minä... - Fabrice sai työpaikan Pariisista.
Me lähdemme sunnuntaina.
Kai olet iloinen paluusta? Olet halunnut kauan Pariisiin.
Sinä valitit aina, kun menimme sinne.
En kestä sitä.
Harmaata keliä.
Aggressiivisia pariisilaisia, kymmenen euron kahvia ja ruuhkia.
Pidä hauskaa.
Minun on syytä lähteä.
Kaikkea hyvää.
Samoin.
Neljä miinus viisi on miinus yksi.
Haloo?
Kyllä.
Oletteko löytänyt koirani?
Typerän?
Ei, koirani. Se on sen nimi.
Saanko osoitteenne?
Totta kai saatte löytöpalkkion.
Sanokaa, paljonko haluatte.
Miten paljon?
Menen joskus iltaisin ulos polttamaan sikaria.
Katson Typerää ja tähtiä ja tunnen, että välillämme on side.
Rakastan koiraa.
Kun olin lapsi, istuin usein koirani kanssa katsomassa tähtiä.
Typerä herätti lapsuuteni henkiin. Se toi mukanaan katekismukseni.
Kuka Jumala on? Tietääkö ja näkeekö Hän kaiken?
"Miksi Jumala loi meidät?"
Eikö se olekin oikeastaan aika hyvä?
Tulitteko yksin?
Olen pettynyt teihin. En pidä uudesta avustajastani.
Henri.
Romaaninne on...
Se on todella kaunis.
Kerrotte totuuden heikkouksistanne ja rohkeudestanne.
Se on oikein.
Saanko sanoa lopusta jotain?
Päättyykö tarina todella noin?
Miten sen pitäisi päättyä?
- Jatkakaa kertomalla totuus. - Totuusko?
Totuus on masentava.
Totuus on se, että katson iltaisin taivaanrannan vuoria-
- jotka kohoavat tyhjän ja kuolleen talon yllä.
Joka ilta katselen taivasta ja koneita, jotka lentävät länteen.
Chicago, New Yorkiin ja ehkä Roomaan.
Joka ilta katson talon valtavaa kattoa.
Avointa näyttelyä lapsistani.
Paulinen sänkymobilea työhuoneeni ulkopuolella.
Se on Paulinen entinen huone.
Vanhaa puuta, jossa on Raphaëlin puumaja.
Gaspardin työpajaa, jossa laudat ja märkäpuvut sojottavat pystyssä.
Sen yläpuolella on Nóen koripallokori verkkoineen.
Joka ilta...
Kun tajuan, että vaihdoin vaimoni ja neljä lastani hinttikoiraan-
- sydämeni särkyy sirpaleiksi ja alan itkeä.
Kirjoittakaa tuo, mitä sanoitte äsken.
Entä romaanin nimi?
"Roomasta länteen". Eikö ole vaihtoehtoja?
"Minun Typerä koirani."
Kun hän toi sen, epäröin antaa sen sinulle-
- mutta haluan tietää, tuletko mukaani vielä, kun olet lukenut sen.
Oletko lukenut sen?
En.
Kyllä, olen lukenut sen.
Luin sen, koska en onnistunut antamaan sitä heti sinulle.
En halunnut salata totuutta enkä perustaa suhdetta valheeseen.
Luulen, että hän rakastaa sinua.
Hitot Pariisista.
Minä haluan mennä Roomaan.
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.shareuniversity.org
MINUN TYPERÄ KOIRANI
Suomennos: Marika Nordman